"Cože?" řekl pastor, "S komunistou?"
Vidíte? Neřekl: "s člověkem".
Katolické vědomí...
Jen si vezměte, co byl Suetonious v Caesarově době!
Ne, chtěli jste ukázat prstem, a nakonec...
jste jen spoluviník.
Necítíte, jak je to zmatečné, obojaké?
Pane doktore, moc se na vás zlobím!
Vždyť mě už nepotřebujete.
To vůbec není pravda.
127: střiky a bahno.
129: masáže.
131: inhalace.
137: inhalace.
145: masáže.
147: střiky a bahno.
149: inhalace.
Buďte zdráv, pane producente.
Já vím, o čem chceč vyprávět...
O zmatku v nitru člověka. Ale musíš to říct jasně,
aby tomu lidi rozuměli. Jaký by to pak mělo smysl?
Guido... jdeme.
Prosím pozor! Pan De Angelis se dostaví do odpočívárny.
Je-li tvé téma zajímavé,
musíš zaujmout všechny.
Proč by ses neměl starat, jestli ti lidi rozumějí?
Promiň, ale to je nafoukané a neurvalé. To si nesmíš dovolit.
Pojďte, pane producente. Inhalujte. Dýchejte zhluboka.
Ahoj, Guido.
Držím vám místo v páře.
Pane producente, ráno jsem se byl podívat na tu raketu.
Už je vysoká 50 metrů...
Maurizio, kde jsi?
Mario!
Prosíme, pozor!
Guido, čeká na tebe Jeho Eminence. Opakuji.
Guido, čeká na tebe Jeho Eminence.
Honem se oblečte, pane režisére.
Pan kardinál na vás už čeká.
Řekněte mu všechno.
Nic mu nezatajujte, povězte mu úplně všechno
a jestli vám zbyde nějaký čas, ztraťte za mě slovo.
To je veliká příležitost, Guido. Kardinál! Ty máš kliku!
Může ti povolit všechno...
Pamatuj na můj rozvod v Mexiku! Zařídíš mi můj mexický rozvod?
Tobě to nemůže odmítnout.
Hlavně projev zbožnost, poklekni na kolena,
polib mu prsten, plač a kaj se.
Když na tebe vlídně popatří, dosáhneš v životě všeho.
Poslechni mě.
Opatrně, Guido. Jsme v tvých rukou. Nezvorej to.
Máte pět minut.
Vaše Eminence, nejsem šťastný.
Proč byste měl být šťastný? To není váš úkol.
Kdo vám řekl, že přicházíme na svět, abychom byli šťastni?
Órigenés říká ve svých Homiliích: "Extra Ecclesiam nulla salus."
"Mimo církev není spásy."
"Extra Ecclesiam, nemo salvatur."
"Mimo církev nebude nikdo spasen."
"Salus extra Ecclesiam, non est."
"Mimo církev nedojdeš spásy."
"Civitas Dei." ["Obec Boží"] Kdo nepatří do "Civitas Dei",
patří do "Civitas Diaboli". ["Obce Ďáblovi"]
Přistupte blíže a spatřete tento velký fenomén, fakír Šiva,
překonává všechny dosavadní rekordy!
Na náš experiment denně dohlíží tým lékařů z celé Evropy...
Jen vejděte!
20 tisíc... 22... 23 tisíc... co na to dáma v černém?
25 tisíc? Velmi dobře, cena je nyní 24 tisíc.
Slyšel jsem 30 tisíc?
Skvěle! 35 tisíc... 40 tisíc.
Dá někdo víc? 50 tisíc, cena je zatím 50 tisíc...
- Ahoj. - Ahoj.
- Kdy jsi přijela? - Okolo páté.
Šli jsme do hotelu, ale nebyl jsi tam.
- Jak se cítíš? - Dobře.
Kdo s tebou přijel?
Rossella, Enrico a Tilde.
- A kde je teď Rosella? - Tady.
To jsi hodná, že jsi za mnou přijela. Moc ti to sluší.
Ahoj, Rossello!
Už je to rok, co jsme spolu naposledy tančili.
Luiso, miláčku, ty jsi můj poklad.
Jsem tak rád, že jsi tady. Vždycky to tak dopadne.
Jakmile jsem bez tebe...
Je ti smutno.
- Opravdu? Stýskalo se ti po mně? - Ano.
Copak jsi se nebavil ve společnosti tolika krásných žen?
Takže sis jich všimla...
To sis nic neužil?
Chudáčku, Guido. Co tvá neodolatelná mužnost?
- Pěkně voníš. - Opravdu?
Jsi tak lehounká.
Co tvá práce? Pokročil jsi?
No, myslím, že nijak zvlášť.
O čem to bude? Co máš tentokrát v hlavě?
- Pardon. - Dobrý den. - Odpusťte.
Poslouchej, není do tebe Enrico tak trochu zamilovaný?
Není rozkošná?
Skvělé. Nádhera.
Vítáme vás, paní.
Děkuji.
Mistře, jsme vám k dispozici. Mohli bychom jít?
Ano, hned jsem tam.
Má drahá, dnes uvidíte
jak producent přichází o rozum.
- To je má přítelkyně Rossella. - Neměl bych ji ani podávat ruku.
Jakmile se tě dotkne, vidí ti až do ledví.
Kdo jiný by to mohl být?
Tvůj duchovní vůdce.
Tak daleko jste se ještě nedostali?
- Představuji vám svou sestru. - Ach, překrásná sestřička!
Ženy ho obdivují nebo odvrhují.
Moc rád vás poznávám, pane producente.
Zrovna jsem dopsal námět proti jaderným zbraním.
Realizovat ho může jen producent s vaší odvahou.
Ta kráska taky patří k tvému harému?
Spíš jsem takový vrchní hlídač.
Tak co? Je ti líp? Udělala ti samota dobře?
- Jsi jako vyměněný. - Ano?
Ne, jen žertuji. Je ti lépe? Vlastně jsi mě trochu polekal.
Dobře žes sem pozval Luisu.
Měla velkou radost.
Raději bych tam nešel, má přítomnost není nezbytná.
Příteli, musíte jet. Trvám na tom. Conocchia vás vezme do auta.
Drahoušku, pojď. Pojedem s Laurou.
- Kde je tvá žena? - Nevím, teď byla tady.
Rossella, pojeď s námi.
Ano, sedněte si ke mně. Chci vám vyprávět zvláštní příběh.
- Měl jsem sestru, jeptišku... - Luiso, tak pojď! - ...zemřela velmi záhy.
Jednoho dne její obraz náhle změnil výraz.
Prosím, nastupte si.
Změnil se, jako by mě chtěl před něčím varovat...
Sednu si dopředu.
Za dva tři dny můj strýc chtěl,
abych s ním jel na trh.
Pověděl jsem mu, že mě obraz před něčím varoval.
Co tomu říkáte?
Člověk by musel být blázen, aby mu na to skočil.
Oblečte se, je tu vlhko.
Renato, kde jsi? Renato!
Tady, pane producente. Dobrý večer.
Musíme to stihnout do dvacátého.
Následujte mě, dámy. Opatrně, ať neupadnete.
- Zdá se, že máme trochu zpoždění. - Ne, už jsme na 70 metrech.
Poslyš, co je s Luisou?
Jako by ji něco rozčílili, celá se změnila.
Nevím, byla ráda, že za tebou jede.
Možná jsi řekl něco, co ji rozzlobilo.
- To ne. - A co je tohle?
Má to neodolatelné kouzlo.
Toto je model, který bude navozovat...
iluzi rakety na odpalovací rampě.
- Guido, je to tak? - Ano, to je ono.
Tohle je startovací rampa pro raketu.
Nejdůležitější scéna filmu. Pojďte nahoru.
- Nefotografujte! - Jednu fotku, pane producente.
Co se s tvým mužem stalo? Točí vědeckofantastický film?
Co já vím? Zeptej se ho.
Giancarlo mu napsal úžasný scénář o Marťanech.
Guido!
Co je to za lunapark?
Ty ani nemáš představu, co to bylo za práci.
Žádná stavební společnost si to nechtěla vzít na starost.
Stojí to jenom na písku.
Kolik to vlastně váží?
Tuny! 400 tun.
Pane producente, když dovolíte,
nepůjdu dál než do prvního podlaží. Mám závrať.
Za 80 milionů jsme si mohli koupit nejmíň deset bytů.
Je to strašné monstrum, šílené jak on.
Švagrová je na našeho režiséra nějaká nabroušená.
- Není do něho zamilovaná? - Do něho?
Denně se modlím, abych si takového nevzala.
Co teď? Pořád nahoru?
Rád tě ponesu.
Když si pomyslím, že mě tohle stálo 80 milionů...
Nestačilo by mu pěkně vyvedené pozadí?
Pozadí? To je pryč už od dob tvého dědy!
Krom toho, jsou to tvoje miliony?
Luiso, je vám zima? Vezměte si mé sako.
Ne, děkuji.
Teď se snad vrátíme do hotelu.
Stalo se něco?
Najednou jste taková smutná.
Nebo se pletu?
Ne. Vůbec nejsem smutná.
Scéna začíná záběrem na Zemi,
která je úplně zničena jadernou válkou.
Guido byl očividně rád, že vás vidí. Opravdu.
...a loď, naše novodobá archa Noemova, uniká zmaru, zatímco zbytek lidstva
hledá útočiště na jiné planetě.
Více než 10 tisíc figurantů, možná 15 tisíc, tragické zástupy...
Vážně tohle všechno uvidíme ve tvém filmu?
Prorok zvýšil hlas! Chce všem nahnat strach.
Proč ne? Snad taky nemáš ráda příběhy, ve kterých se nic neděje?
V mém filmu se děje všechno. Představ si to!
Dám tam všechno. Dokonce i stepujícího námořníka.
Pojď sem, námořníku!
- Voda, vodička... - Ukaž, co ses naučil v Americe.
Ne, já nechci vodu. Zatancuj a já ti dám roli.
Zatancuj!
Co je s tebou, Guido? O co tady jde?
Rossello, nemluv se mnou jako starší sestra, hned jsi mi protivná.
Pane režisére, co budu hrát?
Co si o mě myslí Luisa? Co chce dělat?
Co budu hrát? Moje role?
Zmiz, námořníku! Jdi!
Znáš Luisu, moc nemluví.
Ani se mnou, svou nejlepší kamarádkou.
Nevím, co chce dělat. Jako by si nevěděla rady.
Jednou řekne tohle, podruhé ono.
Bohužil si myslím, že jediná věc, kterou by asi chtěla, je
abys byl jiný, než jsi.
Proč?
Té chyby se dopouštíme všichni.
Ten milý chlapík ji nadbíhá? Je do ní zamilovaný?
To by se ti hodilo, viď? Abys nemusel mít špatné svědomí.
Ty jsi darebák.
Chudák Enrico. Je tak nešikovný, že si toho všichni všimnou.
Je jí nablízku, poslouchá ji, dělá ji společnost.
Je skvělý přítel.
Myslel jsem, že v tom mám jasno.
Chtěl jsem natočit poctivý film, který by v ničem nelhal.
Měl jsem dojem, že mám co říct.
Cosi velmi prostého.
Chtěl jsem natočit film, který by byl užitečný všem.
Který by pohřbil všechno odumřelé, co nosíme v sobě.
A přitom já první nemám odvahu cokoli pohřbít.
Mám teď v hlavě zmatek. Tahle věž, kterou jsem postavil...
Kdo ví, proč se to stalo?
Kde jsem sešel z cesty?
Vlastně nemám vůbec co říct...
ale stejně to chci povědět.
Proč mi ti tvoji duchové nepřijdou na pomoc?
Vždycky jsi říkala, že pro mě mají tolik vzkazů.
Ať promluví!
Guido, už jsem ti říkala, že se k nim stavíš špatně.
Jsi dětsky zvědavý a přitom máš odstup.
Chceš příliš mnoho záruk.
- Dobře. A co ti říkají? - Pořád totéž, i v tuhle chvíli.
Jsou to rozumní duchové. Znají tě dobře.
Co říkají?
"Máš svobodu, ale musíš si umět zvolit.
Nezbývá ti mnoho času. Pospěš si."
Guido, půjdeš nahoru, nebo ne?
Dejte mi pokoj 320, prosím.
Ještě tam nikdo není.
Dobře, děkuji.
Bolí tě hlava?
Ne, to je na uklidnění.
Bereš si to často?
Tu a tam, abych usnula.
Co se najednou staráš?
Co je?
Nic, ale kdyby ses viděl!
Čemu se směješ?
Nemohla bych tě nikdy podvést, už protože bych nesnesla
to směšné předstírání, skrývání a lhaní.
Ale tobě to ani nepřijde.
Poslyš, Luiso, jsem rád, že jsi tady,
ale měj strpení, jsem unavený.
Tak spi. Dobrou noc.
Co je pro tebe můj život...
když mě vidíš jako malého zlodějíčka?
Co víš o tom, jak žiju? Co nesnáším a co ne.
Já vím jen to, co mi dáš najevo.
A co ti dávám najevo?
Řekni mi, co vidíš?
Čeho chceš dosáhnout těmi svými moralizujícími soudy?
Ničeho. Vím, že jsme už léta na mrtvém bodě.
Ale jsi to ty, kdo mě zavolá zpět
a chce pořád začínat znovu.
Tak abys věděla, já nechci nic začínat.
Co po mně chceš?
Proč jsi mě sem zval? K čemu ti jsem?
Co po mně chceš? Co chceš?
Uklidni se. Viděla jsem ji už včera, když jsem přijela.
Na nic jsem se neptala a nechci nic vědět.
Ušetři mě té hanby, když mi křivě přísaháš.
Musela se narodit v březnu nebo v dubnu.
Má všechny charakteristiky Berana. Je to typický Beran.
Povím ti, co je to za typ.
Právě takové jsou nejlepší
společnice pro muže slabé, letargické a nejasné.
Luiso, nevěděl jsem, že je tady.
Vidím ji poprvé tak jako vy.
Vážně, na místě jako tohle, kam jezdí tolik lidí
není ani divu, že jsme tu na ni narazili.
Tak proto mě od včerejška tak trápíš?
Tos mi měla říct.
Co mi na tom vadí nejvíc je, že si myslíš
že bych mohl něco mít s takhle vymóděnou...
Vidíte, jak je oblečená?
Poslyš, neprojdeme se?
Už o tom nemluvme, Luiso.
Je to tři roky stará záležitost. Konec. Stačilo.
Já se z něj zblázním. Říká to, jako by to myslel vážně.
Podívej se na něj, jak působí čestně!
Jak můžeš takhle žít?
Takhle se přece žít nedá!
Musíš rozlišovat mezi pravdou a lží!
Copak je ti to jedno?
Já vím, máš pravdu. Jsem protivná.
Je smutné hrát pořád roli měšťačky, která nic nechápe.
Řekni mi, co mám dělat?
Smát se tomu jako ty nemůžu.
Miláčku, já se nesměju.
Co ji vykládáš? Co ji říkáš?
Co mi vadí nejvíc, žes ji zapletl do našeho života.
Že ví všechno o mě a o tobě.
Ta děvka! Svině!
Luiso!
Dokážeš být pěkně protivný.
A přitom...
Překrásně zpíváte, paní Carlo.
Kdepak, zpívám jen ze záliby.
A jak jste krásná.
- Už dávno jsem vás chtěla poznat. - Já vás také.
Moc vám to sluší.
Ne, vám to sluší. Já jsem taková venkovanka.
O čem to mluvíte? Je to tak rafinované.
Líbí se vám to?
- Ten model jsem viděla ve Vogue. - Vážně?
Kdybyste jen věděla, jak dlouho jsem ho sháněla.
Ale víte, když si Carla něco usmyslí...
Už je tady!
Guido jde!
Dobrý večer, dámy.
Zavřete dveře, žene se bouře.
Jak se máte? Dobře?
Pozor, na každém balíčku, je jmenovka.
Nespleťte to. Tenhle je pro Catherine.
Je tak milý!
A tenhle je pro mou milou švagrovou,
protože si mě přece jen nakonec oblíbila.
Hned ti připravíme koupel.
Glorie, ty víš, co to je.
Děkuji. Guido, musím s tebou mluvit.
Já vím, co ti chce říct.
Ale musíme ji poslat pryč, protože bude žárlit.
Cos dělala nahoře?
Šla jsem těm chudáčkům dělat společnost.
Ta hloupá měšťačka se na tu roli nehodí.
Nemá úrověň.
Nechte ho, je unavený. Musí se vykoupat.
Guido, to je nádhera! Takovou jsem si vždycky přála.
Glorie, Carlo, Edi! Přineste necky!
Guido, psal můj muž.
Chce, abych byla na Nový rok den doma. Nevadí ti to?
- Jestli ano, řeknu mu, že nemůžu. - Myslím, že to nevadí.
Carlotto, honem!
- Kdo je ta černoška? - Překvapení, od nás.
Je z Havaje, nevzpomínáš si?
Pořád jsi nám o ni vyprávěl.
Děkuji, Luiso, jsi tak milá.
To je nádherný dáreček.
Ta čelenka je moje.
Ano, já vím. Potom ti ji vrátím.
Miláčku!
Jsem dojatý, že tě vidím.
- Jak se máš? - Dobře.
Kdo račte být, krásná paní?
Na jménu nesejde. Jsem šťastná, že tu jsem.
- Na nic se neptej. - Smím zůstat?
Ovšem, krásná dívko. Teď mám ale práci.
Ale potom...
Rossello? Co ty tady děláš?
Pinocchiova moudrého cvrčka. Pamatuješ si?
Ne. A čemu se směješ?
To nic. Jenom čekám, jak se z toho dostaneš.
Konečně máš svůj harém, viď? Králi Šalomoune...
- Bylo už načase. - Jistě, bylo načase.
Strčte mě dovnitř!
Guido, ty se nebojíš?
Čeho? Všechno jde skvěle.
Mohla bych tu taky zůstat? Baví mě to.
Nic nechci. Jen se budu dívat.
Máme předpisy, které musí být dodržovány. Víš to?
Pojď mi pomoct.
Guido, dvoudílný oblek, s čapkou s pštrosím perem. Bereš?
Ahoj, Edi. Je nádherný!
Jaké jsou ty předpisy?
Nevím, slíbil mi roli ve filmu a řekl mi...
že se budu muset hodně převlékat.
Děvčata, to stačí. Vytáhněte mě ven.
- Glorie, zásyp! - Ano, ano...
Guido, představ si, že tvá žena přichystala večeři.
- Opravdu? - Dokonce i buchty upekla.
- Jste šťastné, děvčata? - Samozřejmě!
Tohle jste vždycky chtěly, ne?
Ovšem! No, není to nejlepší chlap na světě?
Nadino, kde se couráš s tím zásypem?!
Nadine, cos to říkala tenkrát v Kodani?
Bude nám potěšením požádat naše pasažéry
aby strávili noc v Kodani z důvodu problému na motoru.
Jen poslouchejte její hlas...
Všechny výdaje budou hrazeny.
Přejeme vám šťastnou noc.
Madeleine, pojď nám pomoct!
- Saraghino! - Tady jsem. Uložím Guida.
Chudáček můj. Voda byla moc horká a on je teď celý červený.
- Jak krásné, štíhlé nohy. - Rovný, jako když jsi byl kluk.
Rád se chová jako malý, ale všechno je složitější.
Nebuďte hloupé. Přišla jsem na to. Je to pokrytec.
Vůbec není pokrytec.
Tak proč musí každému všechno říkat?
Ví, jak v tom chodit.
Pomoc! Guido, pomoz mi!
Kdo to tak křičí?
Jacqueline. nechce jít nahoru ke stařenám
tak jsme ji zamkly ve sklepě.
To je skandál! Nechci mluvit s těma ježibabama,
co jsou o tolik starší než já. Je mi 26! Jděte se podívat v Paříži do matriky.
Jacqueline Bon Bon, 26 let, 4. července 1938.
Nemáte právo posílat mě nahoru.
Ještě není můj čas. Podívejte, jak jsem pružná. Podívejte na ty nohy.
Která z vás má takovou štíhlou prdelku? Koukněte se na ty prsa.
Guido, neposílej mě nahoru. Já nechci jít nahoru!
Znáš předpisy. Takové je pravidlo.
Guido, já...
- Uklidni se. Nahoře je taky dobře. - Není!
- Ztratila jsi náušnici. - Děkuju.
Tys mě měla vždycky ráda. Prosím, ať mi prodlouží smlouvu.
Guido, nemůžeš ji prodloužit smlouvu?
Co to děláš? Ještě ty mě budeš otravovat?
Moc tě prosím, Guido, aspoň o rok.
- Nic se prodlužovat nebude. - Já nahoru nejdu.
- Cos to řekla? - Já nahoru nejdu!
- Řekni to ještě jednou! - Já nahoru nejdu!
Je to blázen. Já jsem ti říkala, že jsme ji nikdy neměly brát.
No tak, devče! Měla sis přečíst předpisy.
Kterákoli překročí věkovou hranici stěhuje se do vyšších pater,
kde je s ní dobře zacházeno,
a kde žije ve světle svých vzpomínek.
To je odporné, nesmyslé, absurdní, na to jsme neměly přistupovat.
Nikdy, od samého začátku.
To je nespravedlivý!
To jsou úplně nesmyslně vymyšlená pravidla.
Muž přece může milovat ženu bez ohledu na její věk.
Ve Francii by takový muž byl ostuda národa!
Copak jsme citrón, který po vymačkání odhodíš?
- Guido, jak jsi mohl! - Jsi netvor.
Miluju netvory. On nás stvořil.
Nastanou lepší časy!
Ať žije Jacqueline, která nám ukázala cestu ke svobodě.
Pryč s tyranem! Pryč s Modrovousem!
Máme právo být milovány do šedesáti let!
Pryč s ním!
Kdo si myslíš, že jsi? Mladík?
Konečně už můžu říct, že se dokonce ani neumí milovat!
Jen laskání a slovíčka!
- A pak vždycky usne. - Nespím. Přemýšlím.
Guido, neposílej nás nahoru, když jsme staré.
Koukejte poslouchat!
Rychle! Nahoře vypukla taky vzpoura.
To je slast, úžasné!
Ty prase, lháři! Jedu sem až z Paříže. Jakou budu mít roli?
Co hraju? Jakou budu mít ve filmu roli?
Guido, kdo ti bude tancovat? Mívals to tak rád.
Už nemám.
Paní Luiso, pomozte mi!
Omlouvám se, ale nepletu se do manželových záležitostí.
Jestli se tak rozhodnul. Takový je předpis.
Pospěš si, Guido, vystydne ti polévka.
Nevidíš, že mám práci?
Je to výjimečný muž.
Nemůže si pomoct...
Takový už prostě je. Dělá to téměř večer co večer.
- Děkuji! - Guido, pamatuješ si mě?
Drahoušku, ty krvácíš; Dám ti na to pomádu...
- Nechci pomádu. - Hojivou mast.
- Já nechci žádnou mast. - Kapky...
To přece není pravda, že vás odkopl jako vymačkaný citrón.
Vlastně by si vás nejraději nechal navždy.
Je tak hodný a trpělivý.
Ne, mně ne, ne...
- Nelíbíš se mu, jsi stará. - Guido, mohla bych odejít?
Drahá Jacqueline, jsme šťastné, že jsme měly tu možnost
žít s tebou a přejeme ti tímto nahoře hodně štěstí.
Rádi bychom tě jménem Guida uklidnily
že jsi byla subreta jeho života.
Nyní máš právo si naposledy zazpívat a zatančit,
ve světle reflektorů.
Děkuji, děvčátka, jste tak hodné.
Chcete, abych zazpívala sentimentální písničku?
Ne, radši vám zazpívám nějakou erotickou. To byl můj obor.
Guido, pamatuješ si divadlo Apollo v Bologni?
Ano, vzpomínám si.
Ne, veselá písnička bude lepší!
Roztrhly se mi korále!
Už zas!
Vy mě vůbec neposloucháte.
Guido...
Sbohem, Guido.
Sbohem!
Sbohem, Guido!
Připadalo mi to tak zábavné...
Měl jsem pocit, že by to mohla být nejvtipnější část mého příběhu.
Připravil jsem si i projev, který pronesu v čele stolu:
Řekl bych: "Mé milé, štěstí je, když můžeme říkat pravdu
a nikomu tím neublížíme."
Carla by hrála na harfu jako každý večer,
bylo by nám v tom ústraní dobře,
daleko od světa. Jen vy a já.
Ale copak se stalo? Proč jste posmutněly?
Vidíte ho? Cítí se kvůli nám provinile.
Tak to není, Guido.
Vždyť to byl krásný večer.
Nemusíš být smutný.
Nepotřebuješ něco?
Teď si půjdou všichni lehnout a já mám ještě spoustu práce:
Zbylo na mě špinavé prádlo, musím umýt všechno nádobí,
Potom budu zašívat prostěradla, vytřu podlahy
a připravím snídani na ráno.
Není nám tu všem spolu dobře, Guido?
Zpočátku jsem to nechápala.
Nechápala jsem, že to tak musí být.
Ale teď...
Teď už nebudu protivná, Guido. Už tě nebudu obtěžovat.
Nebudu se na nic ptát.
Byla jsem hloupá, že? Dvacet let mi trvalo, než jsem to pochopila.
Dvacet let ode dne, kdy jsme se vzali
a ty ses stal mým mužem a já tvou ženou.
Pamatuješ, Guido? Vzpomínáš si na ten den?
Kdybys mohla mít ještě trochu strpení, Luiso.
Ale možná už to nejde.
Upřímně, rád bych vám poradil.
Ale myslím si, že jste na sebe
vzal úkol, který pro mě nemá řešení.
Dát tvář zástupu postav...
které jsou ve scénáři jen mlhavé, povšechné, neexistující...
Na co se budeme dívat?
Nevím... zkušební záběry.
Je ti špatně, viď?
Ne, právě naopak.
Agostini, vylez na podium a trochu nám zatancuj.
Doprovodím tě na klavír.
Poslouchejte: "Osamělé já,
které krouží okolo sebe a žije ze sebe,
je dušeno velkým smutkem či bujarým smíchem."
To napsal Stendhal během svého pobytu v Itálii.
Kdybychom si někdy přečetli, co se píše na obalu od čokolády,
místo, abychom je vyhodili, vystříhali bychom se mnoha iluzí.
Támhle je! Posadil se ke dveřím, aby mohl snadno utéct.
Dobrý večer všem. Omlouvám se, že jdu pozdě.
Co to má znamenat?
- Guido, kde jsi? - Tady.
- Pojď dolů. - Raději zůstanu nahoře.
Dobrý večer, paní. Přišla jste nám taky pomoct? Začneme!
Ihned.
Zrušili varietní představení, tak máme divadlo jen pro sebe.
Pusť to!
Chlapče, je čas se rozhodnout.
Vzal jsem všechny záběry...
Promiň mi, Conocchio, ale teď je konec legrace.
Na pochyby a rozmary...
měl času dost. Dneska se musí rozhodnout.
- Od toho jsme tady. - Správně.
Conocchio nechal z Říma přivézt všechno.
Staré zkušební záběry, nové i ty natočené před pěti měsíci.
Teď si je postupně projedeme a ty mi musíš říct:
Tohle je žena, tohle je milenka,
tohle je kardinál, tohle je Saraghina. Je to jasné?
Nemíním být kašpar italského filmu
a tebe toho chci uchránit.
Mají tě na mušce.
A přátel ti zbylo málo napravo i nalevo.
Ještě jsem tu já, abych ti pokaždé pomohl.
Ale musíme začít točit, a to hned.
Pusťte zkušební záběry.
Zkušební záběr, paní Olympie.
Paní Olympie...
- Mám zavřít dveře? - Ano, houpej se při chůzi.
Pohupuj se v bocích.
Odlož si ty věci.
Tak, a teď jdi k zrcadlu. Podívej se na sebe zálibně.
Ještě zálibněji. Vypni prsa. Pořádně.
A teď jdi k telefonu. Pomalu. Neutíkej!
- Proč tak spěcháš? - Já nespěchám.
Jdi na značku. Vidíš tu značku na zemi?
Haló, dejte mi obsluhu.
U telefonu. Co si přejete?
Chtěla bych láhev minerálky, ale neperlivé.
Fiuggi?
Ne, Fiuggi je perlivá.
Ne, paní. Podívej se sem. Fiuggi neperlí tolik jako jiné.
Dobře, tak mi pošlete Fiuggi.
Bereš ji, Guido?
Měl by se rozhodnout rychle, protože odjíždí do Anglie.
Odjíždí příští týden, Guido.
- Kdo to je? - Buďte zticha!
Nebo chceš tuhle?
Je to důležitá postava.
Lidi si ji musí hned zamilovat. Viď, Guido?
Zkušební záběr: manželka.
Paní, posaďte se, jako byste byla unavená.
Ta postava je žena, která už nemá vůli dál bojovat
protože... Řekněte svou repliku...
- Hned? - Cože?
- Hned? - Ano, hned.
Nabízím ti naprostou svobodu.
Stejně jsem ti k ničemu. Jen jsem protivná.
Prosím tě, uvažuj o tom. Mám pocit, jako bych ti vadila.
Kdo je tohle? Koho bude hrát?
Neslyšelas? Manželku.
Je příjemná, viď? Taková oduševnělá, nezdá se ti?
- Dej mi cigaretu. - Došly mi. Enrico, proviant!
- Tady máš cigaretu. - Děkuju.
Prosím.
Já už takhle dál nemůžu.
A jaký bych tedy měl být?
Chci, abys mi nelhal a nesliboval.
Abys mi nelhal desetkrát za den.
Už je toho dost. Co děláš, není to nejhorší.
Ale můžu se zbláznit z toho, že nevím, co je vlastně pravda.
Ani v tom nejmenším.
Luiso, mám tě rád.
Lžeš, ani o tom nevíš.
Řekněte to, prosím, ještě jednou.
Lžeš, ani o tom nevíš.
Že se nestydí!
- Všechno z jeho života. - No právě.
To je kněžna, tu znám.
Copak nejsem sama? Co mě s tebou čeká?
Z čeho se mám těšit?
Podívejte se sem. A teď si nasaďte brýle.
Zopakujte poslední repliku.
Copak nejsem sama?
Musíte ji říct útočně.
Ale taky hořce.
On řekl: "Cože? Chceš se rozvést?
Chceš zůstat sama?
Co si sama počneš?"
A ona odpovídá: "Copak nejsem sama?" Zkusíme si to.
Guido, tuhle můžeme vzít z fleku. Je skvělá.
Pět měsíců se nemůžeme hnout z místa.
Ale všechny jsou tak staré!
Fiuggi je perlivá.
Ne, z minerálek je nejméně perlivá.
Tak dobře, pošlete mi Fiuggi.
Položte sluchátko.
Zkušební záběr, paní Olympie.
A co tahle, Guido?
Řekněte to ještě jednou. Trochu svůdněji.
Nesmíš mě nechávat samotnou.
A proč? Co beze mě děláš?
Mám to říct znovu?
Ne, položte sluchátko.
Otočte hlavu ke mně. Dobře, Olympie. A stop!
Luiso, kam jdeš?
Jdu se do hotelu vyspat. Dobrou noc.
Počkej přece. Poslouchej.
Co se děje?
Nic se neděje. Mezi námi se nikdy nic neděje.
Urazilo tě něco ze zkušebních záběrů?
Vždyť je to jen film!
Já to vím nejlíp ze všech.
Že je to film, další výmysl, další lež.
I když jsi tam dal všechny, ale pravda je jiná.
A tu znám jenom já.
Máš štěstí, že nikdy nebudu tak nestoudná
abych o tom s někým mluvila.
Jdi. Jen si to natoč.
Ne, nenatočím to.
- Jdi hýčkat svoje ego. - Nenatočím to.
Všem ukaž, jak jsi úžasný.
Jak chceš někoho poučovat
když neumíš říct nic pravdivého ani o svých nejbližších?
Ani o ženě, která s tebou zestárla.
No tak, Luiso, nedělej z toho drama.
Dobře žes mě sem pozval.
Bylo už potřeba k něčemu dospět.
A tentokrát tě ujišťuji, že se zpátky nevrátím.
K čertu s tebou!
Utíkejte. Hezky svižně. Tak utíkejte!
Doktor řekl, že máš utíkat. Tak běž!
Frede, buď zticha! Vyhoďte toho ignoranta ven.
Dobře, teď zpívejte.
Já jsem možná senilní, ale účty si pamatujou všechno.
Ne, tohle jsem neplatil, vyloučeno! Conocchio, už jsi jak malý.
Saraghino, podívej, máme peníze!
Saraghino, rumba! Rumba!
Guido, můžeš se vyjádřit, prosím tě?
A co ta druhá, Guido?
Upřímně řečeno, líbila se mi víc než ta předtím.
Je z Neapole.
Nevidíš, že... blábolím.
A kdy přijdeš? Už mě nebaví čekat.
Podívej se na mě.
Nenechávej mě samotnou! Víš, že je to nebezpečné.
Nenechávej mě samotnou, miláčku.
Podívej se sem.
Proč za mnou nepřijdeš? Proč mě necháváš čekat?
Víš, že je to nebezpečné, když musím čekat.
Hlasitěji, hlasitěji!
Choďte, hraběnko! Říkal jsem, abyste chodila.
Nesahejte na mě!
Pojďte tudy.
Zkušební záběty, paní Grazia.
Jedním pohybem si odhalte ramena.
Saraghino, máme peníze! Peníze!
Stop! Byla jste skvělá. Je to dobré?
Paní, co si myslíte?
Máme tady demokracii. Když on mlčí, tak ji něco řekněte vy.
Krucifix!
Neschovávej se, najdeme si tě všude. Jak se máš?
Zdravím, jsem Coletti, Claudiin mluvčí.
Poznali jsme se před 15 lety. Možná si mě nepamatujete...
- Podívejte, už je tady. - Kde?
Promiňte.
Už jde.
- Claudie! - Jak se máš?
Dobře, a ty? Konečně jsi tady.
Půjdeme někam jinam, ano?
- To je Caroline, moje sekretářka. - Ano.
- Těší mě. - Chci s tebou být sám.
Počkám tady.
Kdy začneme točit?
- Brzy. Co nejdřív. - A co budu hrát?
Všechno ti pak řeknu.
Jsem tak ráda, že s tebou budu točit.
Doufám, že ti k něčemu budu.
Ale chci vědět všechno!
Kam jedeme?
- Tak co? - Tudy.
Jsi překrásná. Uvádíš mě do rozpaků.
Srdce mi buší jako septimánovi.
Ty mi nevěříš, že?
Vzbuzuješ skutečnou, hlubokou úctu.
Claudie, koho miluješ? S kým jsi?
- Koho máš ráda? - Tebe!
Přijelas právě včas.
Proč se tak usmíváš?
Nikdy nepoznám, jestli mě soudíš, odpouštíš nebo se mi směješ.
Poslouchám tě. Říkals, že mi chceš něco povědět o filmu.
Nic o něm nevím.
Dokázala bys všeho nechat a začít život žít od začátku?
Vybrat si jednu věc, jen jednu, a být jí naprosto věrná?
Najít v ní smysl života,
věc, která v sobě zahrnuje všechno?
Dokázala bys ji být navždy věrná? Dokázala bys to?
Dobře. Tak třeba, kdybych ti řekl: "Claudie...
Kudy mám jet? Neznám to tu...
A co ty? Dokázal bys to?
Tady někde musí být pramen. Slyšíš ho? Zahni támhle.
Ne, tenhle člověk toho není schopen.
Chce všechno urvat, neumí se ničeho vzdát.
Stále mění své rozhodnutí, má strach, že zvolil špatně.
Krvácí, až pozvolna umírá.
Tak tímhle film končí?
Ne, tímhle začíná.
Potom jednoho dne potká dívku u pramene.
Jednu z těch dívek, co podávají léčivou vodu.
Je překrásná, mladá a antická, dítě a žena zároveň,
svébytná a slunečná. Není pochyb, že ona je jeho spása.
Budeš celá v bílém a budeš mít dlouhé vlasy tak,
jak je nosíš.
Zhasni světla.
A pak?
Pojď odsud.
Nelíbí se mi tady, jako by to tu bylo falešné.
Zato mně se tu líbí. Není to tu zvláštní?
Z toho příběhu, který jsi mi vyprávěl, jsem moc nepochopila.
Takového člověka, jak jsi ho popsal, který nikoho nemá rád,
toho mi vůbec není líto.
Může si za to sám. Co čeká od druhých?
Myslíš, že to nevím?
Už taky začínáš být protivná.
Tobě vážně člověk nemůže nic vytknout!
Jsi směšný v tom velkém, strejcovském klobouku.
Nechápu to. Potká dívku, která mu může vrátit život
a on ji odmítne?
Protože už ničemu nevěří.
Protože už neumí mít rád.
Protože není pravda, že žena může změnit muže.
Protože neumí mít rád.
To všechno, protože si už nechci vymýšlet další lež.
Protože neumí mít rád.
Mrzí mě, Claudie, že jsi kvůli mně přijela, omlouvám se ti.
Ty jsi ale podvodník.
Takže v tom filmu pro mě není žádná role.
Máš pravdu. Není totiž žádná role.
A není ani žádný film. Není vůbec nic.
Kdyby bylo po mém, mohli bychom všechno odvolat.
Tady jsi. Všude tě hledáme!
Kam jsi zmizel? Příští týden začínáme točit.
Tvůj producent dostal skvělý nápad.
Chystají ti na zahájení největší mejdan v dějinách.
- A víš kde? - V kosmické lodi, zítra odpoledne.
Bude tam rozhlas, televize a všechen cizí tisk.
Guido, teď už to vážně rozjedeme!
Chyť ho!
No tak, jdi pořádně!
- Chci domů. - Guido, nebuď jak malej.
Konečně! Už je tu!
Ahoj, Guido!
Guido, kam jdeš? Už jsme tady.
Pane Guido, jsem si jist, že dnes pronesete úžasnou řeč.
Konečně nám řeknete, o čem ten film bude...
Neberete se příliš vážně, pane Anselmo?
Jste pro erotiku v umění?
Přežije člověk konec světa?
Nechte mě! Já půjdu sám!
Ahoj! Zlom vaz!
Pane producente, už jde!
Obáváte se atomové bomby? Věříte v Boha?
Guido, to se nedělá, čekáme na tebe už tři dny.
Už je tu, vážení.
Je pro vás vaše veřejná role důležitější než soukromý život?
...domníváte se, že je pornografie jistým druhem...
...může být pornografie působivější podívaná než...
Zamiloval jste se někdy do nějaké své herečky?
Proč nikdy nenapíšete příběh o lásce?
- Klid! - Rád bych vám oznámil...
Podepsali jsme smlouvu s Claudií...
Myslíte si, že nás můžete poučovat?
Vy si vážně myslíte, že váš život může někoho zajímat?
Uvědomujete si, že ten film je příběh impotentního muže?
Je ztracený. Nemá co říct.
Bude vám odpovídat. Má nové poselství.
Guido, řekni něco!
Cokoli! Jenom něco řekni!
Kvůli mně!
Slibuji vám...
...ten film. Co po něm? Z čeho budete žít?
Jste pro nebo proti rozvodům? Odpovězte upřímně...
Znamená to pro vás velký problém?
To proto nekomunikujete? Nebo je to jenom záminka?
Z vašich otázek je cítit neskrývané nepřátelství.
Ujišťuji vás, že pan režisér je ve skvělé formě...
Co mám dělat? Co se ode mě čeká?
...mělo by s ním být zacházeno s respektem, protože...
Conocchio, odpusť mi, jestli jsem ti ublížil.
Byl jsi skvělý, nejlepší ze všech.
Rozvažuje, přemýšlí, dumá.
Mluv! Odpověz jim!
Koupil jsem si tvůj nelad, tvou krizi.
Celé měsíce za všechno platím.
Jestli ten film nenatočíš, zničím tě!
Již vám bude k dispozici.
Novináři vždycky byli...
Claudie, kde jsi? A tvoji duchové, Rossello?
Co mám dělat? Opustit tě? Zmizet?
Už se mnou nikdy nebudeš tak jako předtím.
Budu vůbec někdy tvoje žena? Kdy si mě opravdu vezmeš?
Luiso, myslela jsi to vážně, že se chceš dát rozvést?
Že ode mě chceš odejít?
Jak to mám takhle vydržet až do konce?
...a co si myslí vaše žena?
Pane Guido, v pravé kapse.
Nashle, Guido.
Dal jsem vám to do pravé kapsy.
Ne, na to nemá nikdo právo! Ty šašku!
Vylez ven, ty šarlatáne!
Chvilinku, jenom chvilinku. Myslím na to, co mám říct.
Hned vylezu... už jdu!
Je to nevyléčitelný romantik.
Guido! Guido, kam běžíš, chlapče nešťastná?!
Hoši, strhněte to dolů! Nic se točit nebude.
Do dvou dnů musí být po všem. Musíme začít hned.
Ať nemáme prostoje. Bouráme!
- Je to ono, pane producente?? - Ano, děkuju.
Na shledanou, chlapci. Uvidíme se u příštího filmu.
Jen aby!
Ahoj, námořníku.
Rozhodl jste se dobře.
Věřte mi, že dnes máte svůj šťastný den.
Vím, že je těžké se někdy rozhodnout.
Ale my intelektuálové... my, protože pro mě jste také intelektuál,
máme povinnost být prozíraví až do konce.
Na světě je už tolik zbytečností,
že ho nesmíme nechat zaneřádit ještě víc.
Přijít o peníze, to už patří k producentovu řemeslu.
Gratuluji vám. Nic jiného se nedalo dělat.
A on si to zaslouží,
když se lehkovážně pustil do tak neseriozního podniku.
Věřte mi, nemusíte se rmoutit.
Zničit je lepší než tvořit
když nevzniká ta základní nezbytná trocha.
Ale je na světě něco tak jasného a správného
aby to mělo právo žít?
Pro něj je špatný film jen záležitost ekonomická.
Ale pro vás ve vaší situaci by to mohlo znamenat konec.
Lepší včas zmizet a posypat zem solí,
jako staří Římané čistili svá bitevní pole.
Nakonec vlastně potřebujeme...
jen řádnou hygienu, čistotu a desinfekci.
Jsme zahlceni obrazy, slovy a zvuky,
které nemají opodstatnění, přicházejí a směřují do prázdna.
I umělci hodni toho jména nám nedají odpověď
vyjímaje aktu boje, který dozrává v tichosti.
Vzpomínáte si, jak Mallarmé velebil nepopsanou stránku?
- A Rimbaud... - Guido, počkej! Kam jedeš
...básník, můj přítel. Jaké byly jeho nejlepší básně?
Jsme připraveni začít!
Rimbaud přestal psát a odjel do Afriky. V tom je jeho velikost.
Blahopřeju.
Nemůžeme mít všechno, nic je vrchol dokonalosti.
Odpusťte, že tolik cituji. Ale my kritici děláme co můžeme.
Naším pravým posláním je sprovodit ze světa nedochůdčata,
která po tisících přicházejí denně na svět.
A vy byste chtěl za sebou nechat celý film,
jako když za sebou mrzák nechává pokřivené stopy.
Je zrůdné si myslet
že ostatní potěšíme přehlídkou svých omylů!
A k čemu vám vlastně je taková změť
vlastního života?
Mlhavých vzpomínek, tváří těch,
které jste nikdy nedokázal milovat?
Co je to za náhlé štěstí, které mě rozechvívá
a dává mi sílu žít?
Odpusťte mi, sladká stvoření.
Nechápal jsem, nevěděl jsem.
Jak správné je vás přijmout, milovat vás.
Jak je to prosté.
Luiso, připadám si oproštěný.
Všechno jako by bylo dobré, vše má smysl.
Vše je pravda.
Kéž bych to uměl vysvětlit.
Ale nedokážu to.
Všechno je jako dřív, všechno je znovu zmatené.
Světla!
- Ale to zmatené, to jsem já. - Rozsviťte!
Takový, jaký jsem, ne jaký bych chtěl být.
Ale už se nebojím říkat pravdu,
toho, co nevím, co hledám, co jsem ještě nenašel.
Jen takhle můžu žít
a tak se ti mohu beze studu podívat do očí.
Život je svátek.
Žijme ho spolu!
Nic jiného ti říct nedovedu, Luiso, ani tobě, ani jiným.
Přijmi mě takového, pokud mě chceš.
Jedině tak se můžeme znovu shledat.
Nevím, jestli to, co jsi řekl, je správné.
Ale můžu se pokusit, když mi pomůžeš.
Vítejte zpátky! Pojďte! Jen pojďte!
Ještě počkejte, dám vám znamení.
Teď! Jděte k oponě!
Roztáhnout!
Všichni dolů! Dolů!
Povídejte si mezi sebou! Pojďte!
Všichni na molo!
Mami...
Švenk! Já vím, co jsi chtěl říct.
Že se bez nás nemůžeš obejít.
- V kolik mi zítra zavoláš? - Zavolám, ale teď jdi k ostatním.
Maurice!
Carlo, honem! Vezměte se za ruce!
Všichni se držte za ruce! Udělejte řetěz!
Maestro!
Vezměte se všichni za ruce!
CZsub by Anna Kareninová ( ČT2 crew )
přepis, úprava a dodělávky .:: Korf (UIN#104538656)::.